RASHOMON - DEMONERNAS PORT
Jag förstår det inte. Jag kan bara inte förstå det.
Det är helt obegripligt.
Vad är det?
Vad är det du inte förstår?
Jag har aldrig hört nåt märkligare i hela mitt liv.
Berätta!
Vilken tur att vi har en präst här. Och vis ser han ut, också.
Inte ens abbot Konin från Kiyomizu- templet, som är känd för sin lärdom-
-skulle kunna förklara något så märkligt.
Jaså? Känner du också till den märkliga historien?
Jag såg med egna ögon och hörde med egna öron i dag.
-Var då? -På polisstationen.
Polisen?
-En man blev mördad. -Nämen! Bara en eller två?
Här vid Rashomonporten ligger alltid flera kroppar som ingen känns vid.
Det stämmer.
Krig, jordbävningar...
...cykloner, bränder, svält, farsoter...
Det är den ena katastrofen efter den andra.
Och som om inte det vore nog, så härjar banditer varje kväll.
Jag har sett män dö som flugor och dödas som djur.
Men... Jag har aldrig tidigare hört talas om något så fruktansvärt.
Det är verkligen fruktansvärt.
Man kan inte lita på någons godhet längre.
Det är värre än banditer, värre än farsoter...
...svält, eldsvådor och krig.
Hördu, präst...
Ingen predikan, tack.
Jag ville mest få tiden att gå medan jag sökte skydd för regnet.
Jag lyssnar hellre på regndropparna än på dina tråkiga predikningar.
Var snäll och hör på! Kan du förklara för mig?
Jag förstår inte någon av de tre.
Vilka tre?
-Det är dem jag vill berätta om. -Ta tid på dig.
Det kommer att regna en bra stund till.
Det hände för tre dagar sen.
Jag letade efter ved upp i bergen.
Jag skyndade mig att informera närmaste polis.
Och i dag, tre dagar senare, kallades jag till polisen.
Ja, Ers Nåd.
Jag svär att det var jag som hittade liket först.
Förlåt? Om det fanns nåt svärd eller liknande?
Nej, det fanns ingenting sånt.
Bara en kvinnas resehatt som hängde på en gren-
-en mans söndertrampade hatt på marken-
-och en bit avskuret rep bredvid kroppen.
Och lite längre bort på de fallna löven-
-låg en amulettpåse av röd brokad.
Ja.
Det var allt jag såg i närheten av platsen, det svär jag på.
Jag såg den mördade mannen när han fortfarande var i livet.
Det var för tre dagar sen på eftermiddagen.
Det var på vägen mellan Sekiyama och Yamashina.
Kvinnan bar slöja, så jag såg inte hennes ansikte.
Mannen var beväpnad med svärd, båge och pilar.
Jag trodde aldrig att jag skulle se honom i det här tillståndet.
Människans liv är lika förgängligt som morgondaggen.
Det är synd att det skulle gå så här för honom.
Mannen jag har gripit heter Tajomaru.
Han är ökänd överallt. Han är banditen Tajomaru.
När jag grep honom bar han en blå jacka-
-och det här koreanska svärdet.
Det var klockan åtta på kvällen i förrgår vid floden Katsura.
Hur är det fatt?
Ett svart lackkoger med 17 hökfjäderpilar-
-en pil invirad i läder och en grå häst.
Allt tillhörde den mördade mannen.
Tajomaru blev avslängd av en häst som han själv hade stulit.
Det måste ha varit hans öde.
Skulle Tajomaru bli avkastad?
Var inte löjlig!
Den dagen...
...när jag galloperade fram på den gråa hästen blev jag törstig.
Vid Oshakapasset drack jag ur en bäck.
Det måste ha legat en död huggorm uppströms.
Jag fick så ont i magen att det svartnade för ögonen.
När jag nådde floden i skymningen stod jag inte ut längre.
Jag satt av och satte mig på flodstranden.
Skulle Tajomaru falla av hästen?
Bara en enfaldig man skulle få en så enfaldig idé.
Jag vet att mitt huvud kommer att spetsas på en påle.
Jag tänker inte dölja nåt som en ynkrygg.
Jag svär stolt att jag, Tajomaru, dödade mannen.
Det var under middagshettan för tre dagar sen som jag fick syn på paret.
Plötsligt svepte en sval bris genom löven.
Hade det inte varit för den brisen, hade jag inte dödat honom.
Jag såg bara en skymt, sen doldes hon igen.
Jag trodde att jag hade sett en ängel.
Jag bestämde mig för att röva bort henne-
-även om jag var tvungen att döda mannen.
Om jag hade sluppit döda honom, hade det varit lika bra.
Jag planerade inte att döda honom, bara få henne för mig själv.
Men vägen till Yamashina var inte det rätta stället.
Vad vill du?
Du behöver inte vara rädd för mig.
Är det inte vackert?
Titta närmare på det.
Det finns en grav på berget där borta.
Jag öppnade den och fann svärd, dolkar, speglar och annat.
Jag har grävt ned dem lite överallt i skogen.
Jag kan sälja några av dem billigt.
Det är på andra sidan dungen.
Gå före mig.
Där! Vid roten av den där tallen.
Det är förfärligt! Din make blev biten av en orm.
Hennes ansikte blev plötsligt alldeles blekt.
Hon stirrade stumt på mig med barnsligt allvar.
Jag blev svartsjuk på mannen - ursinnig på honom.
Jag ville visa hur ful han var där han satt fastbunden vid trädet.
Plötsligt fick jag ett infall jag aldrig har fått förut.
Hon var den värsta markatta jag nånsin har träffat på.
Så jag fick henne utan att döda mannen, precis som jag hade tänkt.
Jag hade inga planer på att döda honom. Sen...
Vänta!
Min make eller du måste dö.
En av er måste dö!
Att vanhedras inför två män är värre än döden för mig.
Jag vill... Jag vill...
...tillhöra den av er som överlever.
Jag ville inte döda honom i lönndom, och han kämpade väl.
Vid det 23:e hugget...
Och glöm inte det här. Jag beundrar hans svärdskicklighet.
Han är den ende som har utväxlat mer än 20 hugg med mig.
Hursa? Kvinnan?
Hon flydde i skräck när vi började fäktas.
Hon måste ha varit skräckslagen-
-för när jag kom tillbaka till stigen så stod hästen där och betade.
Hennes mod tilltalade mig-
-men hon var ändå bara en vanlig kvinna.
Jag orkade inte ens leta efter henne.
Förlåt? Mannens svärd?
Jag sålde det för några glas samma dag.
Vad? Hennes dolk?
Jag minns att den hade en inläggning av pärlemor och såg dyr ut.
Den hade jag totalt glömt bort.
Synd. Det måste vara det största misstag Tajomaru har begått.
Tajomaru är känd bland alla banditer i Kyoto för sin liderlighet.
Förra hösten hittades två kvinnor mördade bakom Torie-templet.
Han måste ha varit den skyldige.
Det skulle inte förvåna mig om han dödade den här kvinnan också.
Men sen dök hon upp på polisstationen.
Hon hade sökt skydd i ett tempel, där hon hittades av polisen.
Lögn! Allt är lögn!
Tajomarus bekännelse och kvinnans berättelse.
Människan kan inte tala sanning, för hon är dödlig.
Ofta är folk inte ens ärliga mot sig själva.
Du kanske har rätt.
Men det är för att de dödliga är svaga.
Det är därför de ljuger. De lurar till och med sig själva.
Jag har inget emot att lyssna på påhittade historier.
Hur löd hennes berättelse?
Hennes berättelse skilde sig helt från Tajomarus.
På tal om skillnader-
-så hade hon inte ett så hårt utseende som Tajomaru påstod.
Jag såg en ömklig, patetisk vekhet i henne.
Den där mannen i mörkblå kläder...
När han hade förgripit sig på mig-
-talade han om att han var banditen Tajomaru-
-och tittade hånfullt på min make.
Det måste ha varit outhärdligt för min make.
Ju mer han kämpade för att komma loss...
...desto djupare skar repen in i hans kött.
Utan att veta vad jag gjorde...
...så sprang jag mot min make. Jag försökte, i alla fall.
När jag tänker på hans ögon...
...så blir jag alldeles stel i hela kroppen av fasa.
Det jag såg i min makes ögon var inte vrede...
...och inte sorg.
Han stirrade kallt på mig med blicken full av avsky.
Sluta! Stirra inte på mig så där.
Det är för grymt.
Det gör inget om du slår mig, inte ens om du dödar mig-
-men se inte på mig med avsky.
Döda mig!
Döda mig med ett hugg!
Sluta.
Sluta!
Och sen...så svimmade jag.
När jag återfick medvetandet och såg mig omkring...
...så förskräcktes jag av det jag såg.
I min makes bröst, i hans döda kropp...
...fann jag min dolk, kall och glänsande.
Panikslagen och alldeles från vettet...
...så flydde jag ut ur skogen.
Senare, när jag var på väg hem...
...så upptäckte jag plötsligt att jag stod vid sjön.
Jag kastade mig i sjön.
Jag försökte ta livet av mig på andra sätt-
-men alla försök misslyckades.
Vad ska en stackars hjälplös...
...enfaldig kvinna som jag ta sig till?
När jag lyssnar på dig, går det runt i huvudet på mig också.
Men kvinnor bedrar oss med sina tårar.
De bedrar till och med sig själva.
Man ska inte lyssna på kvinnor, för då blir man lurad.
-Enligt vad den döde mannen sa... -Den döde mannen?
-Hur kunde en död man tala? -Han talade genom ett medium.
Lögner! Allt han sa var lögn.
Men en död man ljuger inte.
Hur kommer det sig, präst?
Jag vill inte tro att människan är så syndig.
Visst, men vem är ärlig nuförtiden?
-Fast vissa verkar tro att de är det. -Säg inte så hemska saker.
Alla försöker glömma sånt som de har dåligt samvete för-
-och hittar på historier. Det är enklare.
Sak samma. Få höra den där döde mannens berättelse, nu.
Jag befinner mig i mörker nu.
Jag lider här i mörkret.
Förbannad vare du som förvisade mig till det här svarta infernot.
När banditen hade förgripit sig på min hustru, började han trösta henne.
Hon satt på de döda bambulöven och såg ner i sitt knä-
-och banditen började tala.
"När du har givit dig till en annan man"-
-"så kan du inte längre leva lycklig med din make."
"Gift dig med mig. Jag gjorde det här av kärlek till dig."
När han sa det, vände min hustru drömskt upp sitt ansikte.
Så strålande hade hon aldrig sett ut så länge vi hade varit gifta.
Vad svarade min vackra hustru banditen...
...inför ansiktet på sin hjälplöse make?
Ta mig.
Ta mig med dig.
Jag hörde tydligt att hon sa det.
Men det var inte hela hennes synd.
Annars hade jag varit mindre bedrövad här i mörkret.
Döda honom!
Så länge han lever, kan jag inte följa med dig.
Döda honom!
De orden virvlar fortfarande runt mig-
-och försöker blåsa ned mig på botten av den här mörka hålan.
Har ord fyllda av sånt hat nånsin hörts från en människas mun?
Till och med banditen rös när han hörde dem.
Döda honom.
Döda honom!
Vad vill du göra med den här kvinnan?
Vill du döda henne eller skona henne? Nicka till svar.
Jag förlät nästan banditen när han uttalade de orden.
Vill du döda henne eller låta henne leva?
Flera timmar senare, jag vet inte hur länge...
Hon lyckades fly. Jag måste sätta mig i säkerhet.
Det var tyst.
Jag hörde nån som grät i närheten.
Nån grät. Vem kunde det vara som grät så?
Allt var tyst.
Vilken tystnad!
Plötsligt förbyttes ljuset i mörker.
En dimma började omsluta mig utan att jag märkte det.
Jag låg alldeles stilla i tystnaden.
Sen verkade nån närma sig försiktigt.
Vem kunde det vara?
Denna någon lade handen om dolken i mitt bröst...
...och drog långsamt ut den.
Det är inte sant! Han hade ingen dolk i bröstet.
Han dödades med svärd.
Det här blir mer och mer intressant.
Du måste ha bevittnat alltihop från början till slut.
-Varför vittnade du inte, då? -Jag ville inte bli inblandad.
Men nu pratar du om det.
Ut med det. Din berättelse verkar mest intressant av allihop.
Jag vill inte höra! Jag har fått nog av hemska historier.
Det här är ingen ovanlig berättelse nuförtiden.
Det sägs att demonerna här har flytt p.g.a. rädsla för människan.
Nå, hur mycket känner du till om det här?
-Jag fann en kvinnas hatt i bergen. -Det har du redan berättat.
När jag hade gått 20 meter till hörde jag en kvinna gråta.
Jag kikade fram bakom en buske-
-och då såg jag en bunden man, en gråtande kvinna och Tajomaru.
Så det var lögn att du hittade liket av en man?
Jag ville inte bli inblandad.
Nåväl, fortsätt din historia. Vad gjorde Tajomaru?
Han satt på knä framför kvinnan och bad henne om förlåtelse.
Jag har alltid givit efter för mina onda infall-
-eftersom jag tyckte att det var bäst för mig.
Men i dag är det inte så.
Jag har gjort dig till min, men jag åtrår dig mer och mer.
Snälla, gift dig med mig!
Jag, Tajomaru, som är känd i hela Kyoto...
...ber dig på mina bara knän.
Om du vill, slutar jag med det jag gör.
Jag har tillräckligt med pengar för att ta hand om dig.
Om du inte vill ha orena pengar, ska jag slita i mitt anletes svett.
Även om jag måste slava på gatan, ska jag göra dig lycklig.
Jag gör vad som helst för dig, om du blir min för alltid.
Snälla, gift dig med mig.
Snälla! Om du vägrar, måste jag döda honom.
Snälla, säg ja!
Sluta gråta. Sluta gråta, och svara mig. Säg att du blir min fru.
Säg det!
Det är helt omöjligt.
Det kan jag inte bestämma. Hur skulle en kvinna kunna göra det?
Jag förstår vad du menar. Det är mannen som ska avgöra.
Vänta!
Jag vägrar att riskera livet för en sån kvinna.
Du är vanärad. Varför tar du inte livet av dig?
Jag vill inte ha en sån slinka.
Om du vill, ger jag henne till dig.
Jag sörjer förlusten av min häst mer än förlusten av henne.
-Vänta! -Följ inte efter.
Sluta gråta. Ingen låter sig luras av dina tårar.
Sluta plåga henne. Det är omanligt.
Alla kvinnor är veka.
Det är ni som är veklingar!
Om du är min make, varför dödar du honom inte?
Det skulle en riktig man göra.
Du är inte heller en man.
När jag hörde ditt namn slutade jag gråta.
"Tajomaru kan rädda mig ur den här situationen", tänkte jag.
"Om han räddar mig ur den här situationen"-
-"så står jag ut med vad som helst." Jag trodde att du skulle hjälpa mig.
Men du är precis som min man.
Om en kvinna älskar en man, glömmer hon alla värdsliga ting.
En kvinna kan bara vinnas med svärd.
Jag vill inte dö! Jag vill inte dö!
Visst, det är säkert sant...
Jag ljuger inte! Jag såg det med egna ögon.
-Det tvivlar jag också på. -Jag ljuger inte!
Ingen ljuger, om han har sagt att han ska ljuga.
Om vi inte kan lita på varandra, blir världen ett helvete.
-Ja, världen är ett helvete. -Men jag tror på människan.
Jag vill inte att världen ska bli ett helvete.
Det hjälper inte att skrika. Vilken av historierna tror du på?
Jag förstår det inte. Jag får det inte att gå ihop.
Glöm det. Människor beter sig alltid oresonligt.
Vad tar du dig till?
Vad gör du?
Så fruktansvärt!
Nån kommer att stjäla kläderna, så varför inte lika gärna jag?
-Är du en djävul? -Djävul?
Vad är i så fall barnets föräldrar?
De tar inte hand om det utan överger det. De är djävlar!
Du har fel! Titta på amulettpåsen som sitter på särken.
De måste ha råkat ut för nåt som tvingade dem att överge sitt barn.
-Jag har inget medlidande för andra. -Vad själviskt!
Vad är det för fel på det? Numera lever många sämre än hundar.
Man överlever inte om man inte är självisk.
Ditt råskinn! Det stämmer.
Alla är själviska, och hittar på en massa ursäkter.
Banditen, mannen... Och du också!
Skulle inte du också vara det?
Du är skrattretande. Du kanske kan lura polisen, men inte mig!
Var är kvinnans dolk med pärlemor, som Tajomaru sa var värdefull?
Uppslukades den av jorden?
Vem stal den, om det inte var du?
Jag tror minsann att jag träffade mitt i prick.
Det kallar jag för att vara självisk.
Har du nåt mer att säga?
Annars går jag.
Vad gör du? Tänker du ta av den kläderna?
Jag har redan sex barn.
En unge mer eller mindre gör ingen skillnad för mig.
Det jag sa var en skymf.
Det är naturligt i dessa dagar. Man kan inte lita på nån.
Det är jag som ska skämmas.
Jag förstår inte hur jag kunde göra nåt sånt.
Jag måste tacka dig.
Tack vare dig...
...så kan jag behålla min tro på människan.
Ni gör mig generad.